TERMINAL ISLAND SAN PEDRO, CALIFORNIEN 1919
Da Yoshida-san viste mig dette billede, tænkte jeg:
"Hvorfor er en mand som mig så heldig?"
Yuko... du er henrivende.
Furuya-san... der er noget, jeg må...
Det kan virke skræmmende i starten. Men det bliver snart opstemmende.
Det er okay.
Vi er gift nu.
Der er noget, jeg må fortælle dig.
Jeg...
Jeg er ked af det. Jeg ville skrive det til dig.
Fortælle dig det før rejsen. Men...
Det gjorde du ikke. Du kom her uden at sige noget.
Du troede, at du kunne snyde mig.
Hør nu... Vi kan fortælle alle, det er Hideos. Det bliver dit barn.
Hvad tror du, jeg er? Tror du, jeg er et fjols?!
Undskyld. De sagde: "Hideo er en god mand."
"En forstående mand. En venlig mand."
Jeg beder dig tilgive mig!
Jeg beder dig!
Jeg bad om en brud.
Ikke en luder!
Nej, Hideo! Lad mig forklare!
- Der er intet at forklare. - Hør nu!
Du kom til mig fordærvet. Et råddent æble. Hvad ville du gøre?
Tilgiv mig. Jeg beder dig! Jeg har ingen!
Hideo-san, jeg beder dig!
Jeg beder dig!
ET ÅR SENERE
LOS ANGELES, CALIFORNIEN 1920
Øjeblik.
Du gjorde det rigtige, min kære.
Børn skal ikke vokse op på gaden.
Et øjebliks svaghed, og så meget ødelæggelse følger.
Hvad er en kvinde værd, hvis hun ikke kan opfostre sit eget barn?
Hvis hun ikke kan forsørge?
Barn?
Er der noget, der bekymrer dig?
Nej. Jeg reflekterer bare.
Ja.
Jeg plejede også at komme her.
For at reflektere.
Over livet.
Jeg tænkte, hvor fredeligt der måtte være under vandet.
Alle ens bekymringer og genvordigheder
kunne blive skyllet til havs med tidevandet.
Men lyt til en kvinde, der har set mange år.
Smerte skal ikke vaskes væk. Den vil falme med tiden.
Åh nej. Du misforstår.
Jeg slapper bare af, før jeg tager hjem.
Godmorgen, barn.
Du har sovet godt.
Hvad skete der?
Jeg kan huske, at jeg var under vandet...
Jeg reddede dig. Fra en ulykke.
Jeg kan ikke huske, hvordan jeg kom herhen.
Med lidt held falmer resten snart.
Du skal vide, at du er i sikkerhed nu, barn.
- Her. - Tak.
Dette hus... Jeg føler, at jeg er i Japan igen.
Ja, jeg brugte mange år på at bygge mit lille hjem.
Spis nu. Du skal komme dig.
Lad os spise.
Undskyld. Jeg må have været meget sulten.
Din ånd er sulten efter at komme sig.
Er det Yotsu Hanabishi?
Det er mine forfædres våbenskjold.
Er det sandt? Sikket tilfælde.
Kom. En krop, der er ved at komme sig, skal have frisk luft.
- Sikken... skønhed. - Ikke et blad sidder forkert.
Det er betagende.
Jeg vidste, du ville se skønheden.
Han har ikke holdt pause hele morgenen.
Ja, han arbejder hårdt.
Har han arbejdet for dig længe?
Så længe jeg kan huske.
Men kunne man passe en bedre have?
Da du fandt mig på broen...
Barn... Jeg sagde, du ikke måtte tænke på det.
Men du sagde, at du også stod der en gang.
Og overvejede... forfærdelige ting.
Der er ingen grund til at sige mere.
Jeg ville bare...
...være mor...
...pleje... og elske...
Barn!
Du var ved at ødelægge sandet.
Undskyld.
Du har overanstrengt dig.
Få hvilet dig.
Godmorgen, barn.
Du har sovet godt.
Er der noget galt?
Nej, ingenting.
Du har smukt hår. Som silke.
Er den gang ny?
Hvorfor spørger du?
Den er ikke helt færdig.
Sådan noget hår skal plejes.
Undskyld. Jeg føler mig svimmel.
Vent! Jeg har noget.
- Den vil klæde dig! - Den er alt for fin.
Sludder.
Den passer dig perfekt.
- Nyd det nu. - Du er alt for gavmild.
Nogen! Hjælp mig!
Nogen!
Hjælp mig!
Jeg prøvede at advare dig, barn.
Hjælp mig!
Tag fat, barn. Jeg redder dig.
Godmorgen, barn.
Du har sovet godt.
Du må være sulten.
Hvor er jeg?
Fald ned. Spis din morgenmad.
Hvad er dette fordømte sted?
Er det ikke tydeligt? Det er paradis.
Jeg husker ikke, hvordan jeg kom herhen og op af vandet.
Selvfølgelig ikke. Du kom ingen vegne.
Men bare rolig. Du er i sikkerhed nu.
Nej... Jeg kan ikke være her! Et sted som dette...
- Jeg er mor! - Ikke mere.
Vi har hinanden nu.
- Nej... Nej! - Du er bange.
Jeg kender den frygt.
En glubende sult. For bedring.
Præsterne kalder den onnen.
Men jeg kan hjælpe dig. Vi kan blive lykkelige her.
Nej! Jeg er mor! Jeg må tilbage!
Du er død!
Alt er tabt! Væk!
Mit barn...
Jeg kender også den smerte.
Det gør jeg.
Men den falmer med tiden.
Jeg har begået en frygtelig fejl.
Søde barn...
Jeg er din mor nu.
Det er du ikke. Du er en dæmon!
Utaknemmelige luder!
Du valgte det her!
Du gik selv hen på den bro.
Jeg advarede dig, men du valgte glemsel og kastede dig i vandet.
Jeg reddede dig fra sandet.
Skal jeg smide dig tilbage? Tilbage i dybet!
Jeg har ventet.
Jeg har ventet så længe.
På dig.
På en af mine egne.
Yotsu Hanabishi...
Mine forfædres våbenskjold.
Vores forfædre.
Nu ser du det.
Vi er fra den samme familie.
Kun mit blod kan støde til mig her.
Selv så mange generationer senere.
Det er vores paradis.
I al evighed.
Nu skal du spise, mit barn.
Du får brug for din styrke.
Der må være en vej ud... Der må...
Der er ingen vej ud...
...mit barn.
Hvor skulle du tage hen?
Nej. Du prøver for ihærdigt.
Nå, javel.
Munkene siger, at for at mestre kalligrafi
skal man lade bogstaverne svæve som ånde.
Du har kopieret Yotsu Hanabishi helt perfekt.
Ja. Jeg har været betaget af det.
Intet her er malplaceret.
Er det ikke rigtigt?
Jeg formoder, det inkluderer denne yukata.
Og også mig.
Ja, selvfølgelig.
Du sagde, at du ventede mange generationer.
Men havde du ikke en datter?
Jeg taler ikke om hende.
Men det var hendes yukata, ikke?
Lad os ikke tale om det.
Jeg så hende have en på. Under sandet.
Det er din datter, ikke?
- Nede i det helvede? - Nu er det nok.
- Var det dit værk? - Ti stille!
Sendte du hende derned? Er det derfor, du ikke kan få hende tilbage?
- Hvad gjorde du ved hende? - Hold kæft!
Du må huske det. Du byggede stedet her for at glemme det.
Men du kan ikke, vel? Du kan ikke få din datter tilbage!
Fordi hun er ligesom dig.
Urimelig. Respektløs. Egoistisk.
Det tænkte jeg nok. Din datter var aldrig perfekt nok til dig.
- Hvordan slog du hende ihjel? - Det gjorde jeg ikke!
Hun gjorde mig rasende! Det var hendes skyld, at hun faldt!
Hun var selv udenom det!
Og det er du også.
Slip mig!
Hjælp mig! Hjælp mig!
Jeg beder dig! Hjælp mig!
Tak, mit barn.
Jeg har jo sagt det. Jeg er ikke dit barn.
Jeg er mor!
21 ÅR SENERE
COLINAS DE ORO 3. JULI 1943
Vågn op, makker. Du er hjemme.
- Chester? - Ja.
Den dreng bringer smerte.
Den forfølger ham.
Min søn er sikrere i Italien, end vi er her!
Der er tider, hvor uheld bare sker.
Min søn er kommet hjem.
I live.
Jeg ønsker bare, at din også kommer tilbage i god behold.
Nakayama, Chester. Hjemsendelse af sygdomsgrunde.
Chester.
- Hvor er Luz? - Hun er okay.
Men hendes far kom og...
- Rejste hun? - Beklager.
Hun bad mig sende...
Men du trængte til glade tanker, ikke det her.
Ånden forfølger dig.
Den dræbte dine sønner. Den gjorde Luz vanvittig.
Det er din skyld, at min mand døde. Nu har du bragt alle i fare.
Lad ham være! Min søn sørger.
Over hvem? Spædbørnene?
Du gjorde det mod ham!
Hvis du ikke havde været så egoistisk, var intet af det her...
Min søn er soldat. Han er en helt.
Hvad er du?
- Du bør hvile dig. Nu går vi. - Hun har ret.
En ånd forfølger mig.
Den fulgte mig over Stillehavet.
Jeep-ulykken var intet uheld.
Den prøvede at slå mig ihjel.
- Gjorde den også det her? - Lyt ikke til det sludder.
Hvad talte hun om?
Hvad mente hun med: "Du gjorde det her"?
Min søn...
Mit søde barn.
- Mor? - Hvor har jeg savnet dig.
- Mor, slip mig. - Vi skal gå nu.
- Slip mig. - Find din kvinde.
Børnene er døde.
Men din slægt... Vores slægt må fortsætte.
Yurei.
Det er dig!
Min Taizo.
Giv slip på min mor!
Kalder du hende mor?
Det er hun! Men du...
Du er en dæmon! Lad min mor være!
Hun er ingen mor. Hun er en tyv!
Se på mig! Din kujon!
Taizo.
Mor!
Hvad skete der?
- Asako? - Mor?
Chester?
Mor.
Hun var indeni mig. Men jeg var der også.
Jeg måtte passe på mine hænder...
Mine egne hænder...
Jeg prøvede...
Jeg prøvede at kontrollere min krop.
Jeg kæmpede så hårdt, men jeg...
Jeg kunne ikke gøre det.
Jeg følte ånden.
Så meget smerte.
Så meget begær.
Og en stor sult.
Onnen.
Hvad er den? Hvad vil den have?
Dig.
Så det var hende.
Hvem?
Jeg havde en søster. Hun døde for mange år siden.
Hun hed Yuko.
Er din søster...
...yurei?
Hun var Hideos billedbrud.
Men han afslog hende.
Sendte hende væk.
Hun gik hen på Badger Avenue-broen.
Hun sprang ud fra den.
Du godeste.
Hvad vil hun med mig?
Da hun kom til Hideo...
...var hun...
...allerede gravid.
Den kaldte mig for sit barn.
"Taizo".
- Er det... - Taizo var det navn, hun gav dig.
Jeg er ked af det.
Det er okay nu, Akemi. Så, så.
Taizo...
Jeg var i Japan, da jeg hørte, min søster havde begået selvmord.
Jeg lovede, at jeg aldrig ville lade min søsters barn blive forældreløs.
Jeg rejste over havet.
Vi tog dig.
Og min far?
En soldat.
Han døde i krigen.
Alle de år...
Hele mit liv...
Måltiderne ved bordet. I så mig i øjnene og sagde aldrig et ord.
- Hvorfor? - Sandheden ville skade dig.
Nej, den ville skade jer.
Min søn...
Kald mig ikke det.
Hun er mit blod.
Du er ingenting.
Er det sandt?
Taizo?
Kun mit eget blod kan støde til mig...
Yuko.
Yurei?
Hvordan kan det være?
Det ved jeg ikke.
Du kender traditionerne. Du må hjælpe os.
Jeg er ikke onmyoji.
- Jeg kender kun lidt gammel Kaidan. - Det er mere end de fleste.
Hendes ånd er et andet sted.
Kaidan fortæller os...
...en uopfyldt sjæl...
...skal have en krop at besidde.
Hvis vi ødelægger kroppen,
kan sjælen ikke eksistere.
Ødelægge kroppen?
Ødelægge hendes krop? Nej.
Det er ikke hende. Ikke mere.
Hendes ånd skal slippes fri. Det skal gøres.
Hun ser ud, som jeg husker hende.
En pige.
Der forbereder sig på at møde sin mand.
Stakkels Yuko.
Ja.
Det skal gøres.
- Chester... - Lad mig være alene.
Jeg beder jer.
Uhyre.
Nej!
Nej! Taizo!
Taizo...